Me kõik igatseme, et maailm oleks hea koht...
inimestele rahus elamiseks, armastuses ja õigluses.
Kuid, on üks probleem -
miski sunnib meid, inimesi, pidevalt külvama segadust ja hävitust.
Me nimetame seda kurjuseks.
Ja Piibli seisukohast rikub kurjus asju vähemalt kahel viisil.
On meie kurjuse otsene mõju - nagu siis, kui keegi
varastab teiselt, luues sellega ebaõigluse.
Seega nad võlgnevad midagi, et see korda teha.
Aga on veel üks kurjuse kaudne mõju,
sest nad on ka rikkunud suhte keskkonna,
luues sellega usalduse puuduse, tuues emotsionaalset kahju.
See on nagu vandalismi puhul, ja nad peavad ka selle heastama
Paljud inimesed usuvad: "Hei, Jumal on hea,
tema peaks olema see, kes lihtsalt eemaldab kogu maailma kurjuse."
Kuid olgem ausad, kurjus, mida ma kõikjal näen,
on seesama kurjus, mis on ka minus endas.
Me kõik oleme selles osalenud ja me jätkame osalemist.
Aga see paneb meid olukorda -
kui Jumal eemaldaks kogu kurjuse, peaks ta eemaldama meid.
See ongi see, mis on Piibli loos nii tähelepanuväärne.
See Jumal on nii hea,
et Ta mitte ainult ei vabasta maailma kurjusest, vaid Ta teeb seda inimkonda hävitamata.
Niisiis, kuidas Ta kavatseb seda teha?
No, Piibli loo alguses tutvustatakse meile loomade ohverdamise kommet,
mis ma tean, tundub meile imelik, kuid iisraellaste jaoks oli see väga võimas sümbol
Jumala õiglusest ja Tema armust.
Nii et - ma olen osalenud maailmas olevas kurjuses ja mind peaks eemaldatama.
Kuid Jumal lubab selle looma elul olla asenduseks.
Loom sümboolselt sureb minu asemel.
Piibli termin selle kohta on lunastus, mis tähendab kellegi surma ära kandmist.
Aga sellel rituaalil on ka teine ​​osa:
pidage meeles, et kurjus põhjustab ka inimsuhete kahjustumist
ja Piiblis on seda kujutatud kui saastamist või maa rüvetamist ja selle ebapuhtaks tegemist.
Seega preester peseks, sümbolina, ebapuhtuse maha, pritsides looma verd templi erinevates kohtades.
Nii et looma veri on asjade puhastamiseks?
Pea meeles, et see on sümbol ja see on meile harjumatu sümbol.
Veri esindab elu ja selle piserdamine esindab seda,
kuidas Jumal puhastab need kurjuse kaudsed tagajärjed oma kogukonnas.
Piiblis nimetatakse seda protsessi puhastumiseks ja
nii saab tempel ja maa nüüd puhtaks paigaks,
kus Jumal ja Tema inimesed saavad rahus koos elada.
See rituaal teeb asjad korda Iisraeli ja Jumala vahel?
Ja veelgi enam!
Iisraellased kogevad Jumala armastust ja Tema armu läbi nende sümbolite
ja ideaalis mõjutaks see andekssaamine neidki olema armastavad ja armulised.
See on ideaal, aga alati ei läinud nii.
Just. Näiteks, Prohvet Jesaja räägib sellest palju.
Ta alustab oma raamatut öeldes iisraellastele, et nende pidev ohverdamine
oli muutunud mõttetuks, sest nad lubasid ka suurt kurja endi keskel:
vaeste ja rõhutute hülgamine, isegi Iisraeli kuningad moonutasid õiglust.
Aga Jesaja ootas aega, kui tuleb uus kuningas Taaveti soost
ja tegeleb kurjusega, kuid üllataval viisil:
Kuningas saab teenijaks ja mitte ainult, et teenida, vaid et ka kannatada ja surra
Tema rahva tehtud kurjuse eest ja Tema elu oleks toodud ohvriks.
See on tõotus, mida Jeesus uskus, et Ta täidab:
Ta on Iisraeli kuningas, kes kannatab ja sureb ristil.
Tegelikult, Jeesus ise kasutas Jesaja sõnu, kui Ta ütles
et Ta tuli teenima ja andma oma elu lunaks paljude eest.
Ja see sõna "luna" viitab lepitusohvrile ja
nii kuuleme kogu Uues Testamendis, kuidas Jeesuse surm oli lepitusohver meie eest.
See kattis võla, mille inimesed võlgnevad Jumalale, sest
nad on Tema maailmas kaasa aidanud kurjusele ja surmale.
Aga Uue Testamendi autorid räägivad Jeesuse surmast ka, kui puhastumise võimaldamisest
ja nii me kuuleme Jeesuse verest kui tema elu sümbolist,
millel on võime puhastada kahju, mida kurjus on põhjustanud meie sees ja ümber,
et saaksime elada rahus Jumalaga.
See ongi Jeesuse surma tähendus. Kuid, selles loos on enamat...
Jaa, Uus Testament esitab mõjuka väite, et
Jeesuse surm ei olnud lõplik.
Ta tõusis surnuist üles.
Ja nii on Ta ohver, kes murdis surma ja kurja jõu,
mis tähendab, et ta elab, et pakkuda oma elu igaühele, kes selle vastu võtab.
Tema on täiuslik ohver, millele kõik eelnevad ohvrid kogu aeg osutasid.
Nii et Jeesuse pärast lõpetasid varakristlased osalemise loomade ohverdamise rituaalidel.
Aga neile anti uued rituaalid. On kaks, mida Jeesus õpetas oma jüngritele.
Esimest kutsutakse ristimiseks.
Nii nagu Jeesus suri, saab vette minemine selleks isiklikuks seoseks,
mis sul nüüd Tema surmaga on.
Ja veest väljatulemine on niiöelda ellu tagasi tulemine Jeesusega.
Seega, ristimine on püha rituaal, mis liidab sinu loo Jeesuse surma ja ülestõusmisega.
Teist ​​rituaali kutsutakse Püha Söömaajaks,
mis on Jeesuse ja jüngrite viimase söömaaja taasetendus.
ja Ta kasutab leiba ja veini, et kujutada oma tulevat surma kui ohverdust.
Ja nii nüüdki võtavad Jeesuse järgijad leiba ja karikat regulaarselt,
et meenutada ja osaleda Jeesuse surma väes ja tema elus.
Seega need rituaalid meenutavad meile Jumala armastust
ja julgustavad meid elama elu armastuses ja armus.
Kuid need teevad veel enamat - ühendavad meid uue elu allikaga.
Jõud, mis tõi Jeesuse surnuist tagasi, on sama jõud, mis saab toime tulla kurjusega meie endi eludes
ja muuta meid inimesteks, kes elavad armastuses ja rahus.